CASSINI VAHVISTAA OULUN YLIOPISTOSSA TEHDYN MALLIN SATURNUKSEN RENKAIDEN HIENORAKENTEELLE
(Salo 1992, Nature)
![](nature1992_page1.jpg)
(Salo et al. 2004, Icarus).
![](icarus.jpg)
CASSINI LUOTAIN VAHVISTAA OULUN YLIOPISTOSSA TEHDYN MALLIN SATURNUKSEN A-RENKAAN RAKENTEELLE
In English
(Heikki Salo, Fysikaalisten tieteiden laitos, Tahtitieteen osasto, Oulun yliopisto, Finland)
email: heikki.salo@oulu.fi, tel. (08) 553 1931, fax (08) 553 1934)
Muita Oulussa tehtyjä planetaaristen renkaiden tutkimuksia
NASAn Saturnusta kiertävä Cassini-luotain on vahvistanut Saturnuksen
renkaita koskevat ennusteet, jonka mukaan renkaiden uloin
pääkomponentti, A-rengas, koostuu paikallisista nauhamaisista
tiivistymistä. Idea itsessään on peräisin 1970-luvulta, mutta asiaa
koskevat ensimmäiset tarkat mallit laadittiin Oulun yliopistossa, artikkelissa
(Salo 1992, "Gravitational wakes in Saturn's Rings", Nature 359, 619-621).
Rengaskappaleiden keskinäisten törmäysten ja gravitaatiovoimien
synnyttämät tiivistymät, ns. "gravitational wakes", ovat kooltaan vain
muutaman kymmenen - sadan metrin kokoisia, ja siten Cassinin ottamien suorien
kuvien erotuskyvyn alapuolella. Tiivistymien suunta planeetan ympäri
tapahtuvaan kiertoliikkeeseen nähden on kuitenkin sama kaikkialla
renkaassa, minkä ansiosta ne voidaan havaita epäsuorasti, mittaamalla
miten renkaiden kirkkaus vaihtelee eri osissa rengasta: erityisesti, renkaat
ovat himmeimmät siellä missä havaitsija katsoo tiivistymien suuntaan.
Malli selittää esim. Voyager-luotaimen aikanaan havaitseman A-renkaan
kirkkausvaihtelun, kuten osoitettiin Oulussa tehdyissä
yksityiskohtaisissa valonsirontalaskuissa (Salo, Karjalainen, French, 2004: "Photometric Modeling of Saturn's Rings. II. Azimuthal asymmetry in reflected and transmitted light. Icarus 170, 70-90). Tässä työssä
myös ennustettiin, että kirkkausvaihteluihin liittyy aina
vaihteluita renkaiden näennäisessä läpinäkyvyydessä.
Lopullinen osoitus tiivistymien olemassaololle onkin saatu tutkimalla tähden
valon heikkenemistä sen kulkiessa renkaiden lapi, käyttäen usealla eri
aallonpituuskaistalla toimivia Cassini instrumentteja (UVIS
ultravioletti-alueella, VIMS näkyvän valon ja lähi-infrapunasäteilyn alueella).
Ilmiö on varmennettu myös tutkimalla Cassinin renkaiden läpi maahan
lähettämän 12 cm radiosignaalin vaimenemista (RSS instrumentti).
Uudet Cassini havainnot julkistettiin DPS 2005 kokouksessa (American
Astronomical Society, Division for Planetary Sciences, 4-9.9.2005
Cambridge, England).
![](VIMS_omicet_im_label.jpg)
Cornell University Press Release:
Saturnuksen A-renkaan VIMS tähdenpeittohavaintojen tulkinta Oulussa tehtyjen simulaatiomallien
avulla.
(Katso myös artikkeli Hedman, M., Nicholson, P., Salo,
H., Wallis, B., Buratti, B, Baines, K., Brown, R., Clark,
R. (2007): "Self-Gravity wake structures in Saturn's A ring
revealed by Cassini-VIMS." Astron. J. 133:2624-2629.
Esimerkkejä dynaamisista N-kappaleen simulaatioista:
Simulaatiomenetelmä kuvattu artikkelissa Salo, 1995:"Simulations of dense planetary rings. III. Self-gravitating identical particles." Icarus 117, 287-312 .
Malli Saturnuksen A-renkaalle (mpeg
7.5MB) Identtisillä kappaleilla tehty simulaatio. Kappaleiden sisäinen tiheys
=0.45 gr/cm3, restituutiokerroin 0.5 ja dynaaminen optinen paksuus 0.5.
Laskenta-alueen koko vastaa 8 x 8 Toomre'n kriittistä aallonpituutta.
Alkuperäiset vuoden 1992 DPS kokouksessa julkistetut animaatiot: (kts 1992 Nature artikkeli).
An extended q=3 power-law
size distribution from 0.5 to 5 meters, Bridges coefficient of
restitution. For solid ice density 0.9gr/cm3 the Saturnocentric
distances of the two simulations correspond to 100 000 and 128 000
km. For density 0.45gr/cm3 the distances correspond to 126 000 km and
161 000km.
Moderate gravity leading to wakes
Strong gravity leading to aggregates
Uudemmat versiot samoista simulaatioista:
Moderate gravity leading to wakes
Strong gravity leading to aggregates
Esimerkki fotometrisellä mallinnuksella tuotetusta A-renkaan
synteettisestä kuvasta :
Kuvan pikselikoko on 30cm, eli sen resoluutio on n. 200 kertaa parempi
kuin tarkimman Cassini kuvan. Tuotettu A-renkaan simulaatioista,
joissa on oletettu kappaleilla olevan kokojakauma 0.5 - 5m. Aurinko
valaisee 90 asteen korkeuskulmalta katsottua simulaatiosysteemia n. 10
asteen korkeudelta. Fotometrisissä mallinnuksessa on seurattu n. 1E8
fotonin rataa.
Mallinnusta varten kehitetty Monte Crlo menerelmä on kuvattu artikkelissa
Salo, H, Karjalainen, R (2003): "Photometric modeling of Saturn's
rings: I. Monte Carlo method and the effect of non-zero volume
filling factor." Icarus 164, 428-460.
![](Wakes_schema.jpg)
Gravitaatio-rykelmät selittävät A-renkaan renkaan atsimutaalisen
kirkkausvaihtelun (vakioetäisyydellä pitkin rengasta kirkkaus ja
renkaiden läpinäkyvyys riippuvat suuntakulmasta)
Rykelmät
laahaavat n. 21 asteen kulmassa kiertoliikkeeseen nähden. Renkaita
pieneltä korkeuskulmalta tarkasteleva havaitsija katsoo likimain
rykelmien suunnassa 249 ja 69 asteen suuntakulmilla, jolloin rykelmien
väliset harvemmat alueet ovat nakyvissä: tämä pienentää renkaista
heijastuvaa valoa ja toisaalta enemmän valoa pääsee läpi tässä
suunnassa. Vastaavasti, havaitsija katsoo rykelmiä vastaan
kohtisuorassa 229 ja 159 asteen suuntakulmilla, jolloin renkaiden
kirkkaus on pienin ja valonläpäisy suurin. Ilmiö on
voimakkaimmillaan 10-15 asteen korkeuskulmalla. Kts. (Salo et al. 2004)
![](./Cycle7_Im061_Collage.jpg)
Atsimutaalinen kirkkausvaihtelu Hubble avaruusteleskoopilla otetussa
kuvassa. Kiertoliikkeen suunnassa mitattuna ennen renkaiden äärikohtaa
oleva A-renkaan puolisko ('trailing') on hselvasti immeämpi kuin
äärikohdan jälkeinen ('leading').
(Kuva julkaisusta: French, R. G., Salo, H. ,
McGhee, C \& Dones, L. (2007): Hubble Space Telescope
observations of azimuthal asymmetry in Saturn's Rings.
Icarus 189, 493-522.)
![](./hst2005_mc_asym_scans.jpg)
Esimerkki Hubble-havaintojen mallintamisesta N-kappaleen
simulaatioiden ja valonsirontasimulaatioiden avulla. Havaitut
profiilit on mitattu A renkaasta 129 000 km etäisyydeltä, jossa
atsimutaaliset kirkkausvaihtelut ovat voimakkaimmillaan. Havaitun
kirkkaus-profiilin nuoto ja minimi riippuvat havaintogeometriasta,
hyvin tarkkaan simulaatiomallien ennustamalla tavalla.
(Kuva edellä mainitusta julkaisusta: French et al.(2007))
Gravitaatio-rykelmät näkyvät myös Saturnuksen renkaiden Arecibon 205 metrin radioteleskoopin 12cm
aallonpituudella mittaamalla tutkakaiussa. Renkaan eri kohdista tuleva
heijastus vastaa erilaista Doppler-siirtymää & kaiun vastaanottoaikaa,
mikä mahdollistaa heijastuksen mittaamisen renkaan suuntakulman
funktiona. Tulos vastaa hyvin optisista havainnoista saatua, tosin
signaalin vaihtelun amplitudi on vielakin suurempi kuin optisessa
alueessa: tämä viittaa siihen että etenkin suuret kappaleet (koko >
12cm) ovat keskittyneet gravitaatio-rykelmiin.
Kuvat artikkelista:
Nicholson, P.D., French,
R.G., Campbell, D.B., Margot, J.-L., Nolan, M.C., Black, G.J., Salo,
H. (2005): "Radar imaging of Saturn's rings". Icarus 177,
32-62.